Fort! Vi kan ikke holde stand lenger.
Skynd dere!
Fort!
Fortere!
Opp med dørene! Fort!
Heng avskummet!
Bare les dommen for ham.
Rettens dom er at om to dager-
- skal parfymelærling Jean-Baptiste Grenouille bindes til et kors-
- med ansiktet hevet mot himmelen.
Og mens han fremdeles er i live, skal han få tolv slag med en stang.
Den skal knuse beina i armene, skuldrene, hoftene, leggene.
Så skal han henge til han dør, -
- og å vise ham nåde er strengt forbudt!
I Frankrike levde på 1700-tallet en svært genial og beryktet mann.
Han het Jean-Baptiste Grenouille, og hvis navnet er glemt i dag, -
- skyldes det at hans virkefelt ikke etterlater spor i historien:
Duftenes flyktige verden.
På den tiden var byene preget av en stank vi knapt kan forestille oss.
Og stanken var verst i Paris, for Paris var den største byen i Europa.
Og ikke noe sted var stanken verre enn på byens fiskemarked.
Vær så god. Jeg henter en kasse til.
Og her, på kongerikets mest stinkende sted, -
- ble Jean-Baptiste Grenouille født den 17. juli 1738.
Det var hans mors femte fødsel. Alle var født under sløyebordet.
Og alle var dødfødte eller nesten dødfødte.
Går det bra?
Og om kvelden var alt feid bort og kastet i elven.
Slik skulle det vært i dag også, men Jean-Baptiste ville det annerledes.
Hva er den lyden?
- Det er et barn. - Hva skjer her?
- Det er et spedbarn! - Hvor er moren?
Hun sto jo akkurat her.
Hun prøvde å drepe sitt eget barn. Hun ville drepe barnet sitt!
- Der er hun! Stopp der! - Morder!
Så den første lyden som kom over hans lepper, sendte moren i døden.
Og Jean-Baptiste ble sendt til madame Gaillards barnehjem.
- Hvor mange i dag? - Fire. Nei, tre og et halvt.
- Mer død enn levende, som vanlig. - Bare ta pengene og skriv under.
- Gjør plass! - Hvor?
Flytt deg! Kom igjen!
Er den død?
- Den får ikke være i min seng. - Så kast den ut.
- Hva om den skriker? - Vi dreper den.
Hardere!
Hva gjør dere?
For madame Gaillard var Grenouille en inntektskilde som alle andre.
Men barna følte straks at det var noe annerledes ved ham.
I en alder av fem år kunne Jean-Baptiste fremdeles ikke snakke.
Men han var født med et talent som gjorde ham unik.
De andre barna hatet ham ikke, men han gjorde dem urolige.
Etter hvert forsto han at luktesansen var en gave som bare han hadde fått.
Da Jean-Baptiste lærte å snakke, oppdaget han at dagligspråket-
- ikke strakk til for å beskrive alle hans olfaktoriske opplevelser.
Tre...
Varmt tre, gress, vått gress, steiner...
Varme steiner.
Vann, kaldt vann...
Frosk.
Våte steiner, store, våte froskesteiner.
Noe...
Noe, noe...
Da Jean-Baptiste var 13, var det ikke lenger plass til ham, -
- og madame Gaillard ville selge ham.
Ti franc.
Fra første åndedrag av odøren fra mannen...
Sju, og ikke én sou mer.
Grenouille visste at livet i Grimals garveri var like mye verdt-
- som det arbeid han kunne utføre.
Men dessverre for madame Gaillard...
... fikk hun ikke stor glede av handelen.
Forventet levetid i garveriet var bare fem år, -
- men Jean-Baptiste var like tøff som en arrig bakterie.
Han tilpasset seg skjebnen, og ble en mønsterarbeider.
Han slet 15-16 timer om dagen, sommer som vinter.
Gradvis oppdaget han en verden utenfor garveriet, -
- der en mengde uoppdagede dufter ventet på ham.
Grenouille!
Bli med oss. Vi har leveranser i byen.
Jean-Baptiste hadde seiret. Han var i live.
Og endelig var han i sitt rette element.
Han var ikke kresen.
Han skilte ikke mellom "gode"og "vonde"lukter.
Iallfall ikke ennå.
Han var svært grådig.
Målet var å få alt verden hadde å tilby i form av dufter.
Hans eneste krav var at det var nye dufter.
Tusenvis av dufter utgjorde en usynlig grøt-
- som han dissekerte ned til de minste bestanddeler.
Kom an!
Kom deg hit!
- Har du to dusin skinn til neste uke? - Ja visst.
- Hva heter den? - "Amor og Psyke", min siste kreasjon.
- Får jeg prøve den? - Tillat meg, mademoiselle.
Himmelsk!
Monsieur Pélissier, du er en artist!
Hva vil du?
Vil du kjøpe noen?
To for én sou.
Neste gang du stikker av, dreper jeg deg.
Den natten fikk han ikke sove.
Kraften i duften gjorde det klart for ham hvorfor han var blitt til.
Meningen med hans eksistens hadde et høyere mål.
Han ville lære å ta vare på duft så skjønnheten ikke skulle gå tapt.
På den tiden var det et dusin parfymører i Paris.
En av dem, Giuseppe Baldini, hadde hatt forretning på Pont au Change -
- siden han kom til Paris for 30 år siden.
I ungdommen hadde han skapt store parfymer og tjent en formue.
Men Baldini var ikke lenger på moten, og ventet på kunder som aldri kom.
- Chénier! - Monsieur Baldini.
Ta på deg parykken!
- Skal du ut? - Jeg trekker meg tilbake en stund.
- Jeg vil ikke bli forstyrret. - Skal du skape en ny parfyme?
Akkurat, for grev Verhamont. Han vil ha noe som "Amor og Psyke".
- Fra svindleren i Rue Saint-André. - Pélissier?
Pélissier, ja. "Amor og Psyke"!
- Kjenner du til den? - Ja. Den er overalt om dagen.
På hvert eneste gatehjørne. Jeg har faktisk kjøpt en prøve.
I tilfelle du ville teste den.
- Hvorfor skulle jeg ville teste den? - Nei, det er ikke noe spesielt.
Faktisk er det en ordinær duft. Jeg tror den inneholder limeolje.
- Jaså? Og hva mer? - Appelsinblomst, tror jeg.
Og muligens rosmarintinktur.
- Jeg blåser i hva han har i den. - Selvsagt.
Jeg vil skape noe for grev Verhamont som blir en stor sensasjon.
Det blir det nok, monsieur Baldini.
Pass butikken, Chénier, og ikke la noen komme inn.
Inspirasjon krever ro og fred.
Teresa! Lommetørklærne!
- Her er lommetørklærne. - Takk.
- Trenger du noe mer? - Inspirasjon, kanskje.
Å, Giuseppe!
Du er fremdeles den store parfymøren Baldini.
Nydelig!
Han har klart det igjen.
Limeolje.
Appelsinblomst, helt sikkert.
Og et hint av nellik, kanskje.
Nei. Eller kanskje kanel?
Det er borte.
Kanel! Det er ikke kanel.
Nellik? Nei. Moskus? Nei.
- Hvem der? - Jeg er fra Grimals garveri.
Her er geiteskinnene du bestilte.
Følg meg.
Denne veien.
Der. Legg dem der.
Skinnene ser fine ut. Jeg kommer innom og betaler.
Ja, monsieur.
- Du vil at læret skal lukte godt? - Selvsagt.
Med "Amor og Psyke" fra Pélissier.
- Skulle jeg bruke en annens parfyme? - Jeg kjenner lukten.
På pannen, nesen, hendene. Det er ingen god parfyme.
Det er for mye rosmarin i den, og for mye av...
- Det og det. - Bergamott og patsjuli.
- Patsjuli. - Patsjuli...
- Hva mer? - Det og det.
Det og det.
- Appelsinblomst, lime, moskus... - Rosmarin.
- Og nellik. - Og dette.
- Storaks. - Det er også i den.
- Storaks? - Storaks.
- Du har en fin nese, unge mann. - Jeg kjenner alle verdens dufter.
Jeg har byens beste nese, men jeg kan ikke alle navnene.
Ikke avbryt meg når jeg snakker. Du er freidig og frekk!
Selv jeg kjenner ikke alle dufter.
Jeg kjenner jo ingrediensene i "Amor og Psyke".
For å finne ut av det trenger man bare en tålig bra nese.
Men det trengs en parfymeskaper for å få den nøyaktige formelen.
Hvilke dufter, og i nøyaktig hvilke forhold?
Kan du gi meg den nøyaktige formelen til "Amor og Psyke"?
Du, den beste nese i Paris!
Tal! Nei, du kan ikke. Og jeg skal si deg hvorfor.
For talent betyr ingenting.
Mens erfaring tilegnet gjennom ydmykhet og flid betyr alt.
Jeg vet ikke hva en formel er, men jeg kan lage "Amor og Psyke".
Skal jeg la deg søle rundt i mitt laboratorium?
Med eteriske oljer til en formue?
- Du? - Ja.
Hør godt etter!
- Hva heter du, forresten? - Jean-Baptiste Grenouille.
Vel, vel, Jean-Baptiste Grenouille.
Du får bevise din påstand.
Og gjennom fiaskoen får du lære beskjedenhetens dyd.
- Hvor mye skal jeg lage? - Av hva?
Hvor mye "Amor og Psyke" vil du ha?
- Skal jeg fylle denne flasken? - Nei! Det skal du ikke.
- Du kan fylle denne. - Ja, mester.
Men du må la meg gjøre det på min egen måte.
Som du vil.
Nei! Ikke mist den! Det er ren alkohol!
Vil du blåse hele huset i lufta?
Du må måle det først!
Stopp! Det er nok! Du kan ingenting!
Oljene blandes alltid først, så tilsettes alkoholen.
Og parfyme skal aldri ristes!
Jeg må ha vært fra vettet da jeg hørte på tullpratet ditt.
Den er ferdig.
- Dette er "Amor og Psyke"! - Det er ingen god parfyme, mester.
Hvis du tillater, skal jeg forbedre den.
Dette er en virkelig god parfyme.
- Vil du ikke lukte, mester? - Jeg er ikke opplagt til det nå.
Jeg har mye å tenke på. Gå nå!
- Men, mester... - Gå! Nå!
Får jeg arbeide for deg, mester?
- Jeg skal tenke på det. - Mester!
- Jeg må lære å bevare duft. - Hva for noe?
- Kan du lære meg det? - Jeg skal tenke på det. Gå, nå.
Jeg elsker deg.
Jeg gir deg 50 franc for ham.
Handelen fikk stor betydning for alle tre.
Pass opp!
Ikke minst for Grimal selv.
For Baldini innebar anskaffelsen av Grenouille -
- en forvandling av forretningen, og berømmelsen kom tilbake.
Mens Jean-Baptiste endelig fikk lære parfymemakernes hemmeligheter.
Følg godt med nå. Akkurat som en musikkakkord -
- inneholder en parfyme fire toner som omhyggelig velges ut.
En parfyme inneholder tre akkorder, hodet, hjertet og basis, -
- altså tolv toner i alt.
Hodet er førsteinntrykket, som varer i noen få minutter.
Så kommer parfymens hjerte, som varer i flere timer.
Og til slutt parfymens etterklang, som kan vare i flere dager.
Egypterne mente at man bare kan lage en egenartet parfyme-
- ved å tilsette en ekstra komponent, én siste tone som overdøver alt.
En krukke skal ha vært funnet i en faraos grav.
Da den ble åpnet, ble det skilt ut en parfyme.
Etter tusenvis av år var parfymen ennå så vidunderlig og kraftfull-
- at i et øyeblikk trodde alle på jorden at de var i paradis.
Tolv essenser kunne identifiseres, men den trettende og viktigste...
- ... kunne aldri bestemmes. - Hvorfor ikke?
Hva mener du? Fordi det er en legende, dumskalle!
- Hva er en legende? - Glem det.
Jean-Baptiste?
- Hva er det i veien? - Jeg må lære å fange duft.
- Hva snakker du om? - Jeg må fange duft for alltid.
- Du mener konservere? - Ja.
Ta det rolig, gutten min. Vi har arbeid å gjøre.
"Menneskets vesen er dets duft." Det sa du, mester.
- Jaså? - Jeg lager så mye parfyme du vil, -
- men du må lære meg å fange alle tings duft.
- Kan du gjøre det? - Vel... Selvsagt.
Så lær meg alt du kan.
Så skal jeg lage verdens beste parfyme til deg.
Tenk at ti tusen roser må til for å lage 30 gram eterisk olje.
Det var resten!
Sørg for at luften sirkulerer, ellers koker det i bunnen.
Pass på så de ikke blir ødelagt. De må gå i døden med duften intakt!
Perfekt. Nå hjelper du meg med kopperhetta.
Temperaturen er viktig. Når kvikk- sølvet er her, er varmen perfekt.
Og oljen stiger gradvis.
Denne mekanismen er min egen geniale oppfinnelse.
Nå skal du få se at kaldt vann pumpes gjennom her, -
- så essensen kondenserer her-
- og til slutt kommer ut her.
Men i åssidene over Grasse hadde vi selvsagt bare ren og frisk luft.
Å, Grasse! For en by.
Duftenes Roma, parfymens lovede land.
Ingen kan kalle seg parfymør før han har vist hva han kan der.
Slapp av. Det skjer stadig vekk.
Skål for Grasse!
Mester? Se!
Rosens innerste sjel.
Jean-Baptiste!
Hva er galt? Jean-Baptiste?
- Hva har du gjort? - Du løy.
- Hva for noe? - Du løy for meg.
Hvordan våger du å si noe sånt?
- Du sa jeg kunne fange duften av alt. - Og det kan du.
Hva lukter du? Hva lukter du?
Ingenting.
- Hva hadde du ventet å lukte? - Glass.
- Men glass har ingen lukt. - Jo, selvsagt. Hva er dette?
- Jeg lukter ikke noe. - Det skal lukte kobber.
Nå er det nok!
Prøvde du å destillere lukten av kobber?
Jern? Glass? Kopper?
Hva mer har du prøvd?
Nei! Har du gått helt fra vettet?
- Du sa jeg måtte eksperimentere. - Eksperimentere? Ikke med katten!
Hva slags menneske er du? Vet du ingenting?
Du kan ikke destillere lukten av en katt, eller av deg og meg!
- Kan jeg ikke det? - Selvsagt ikke!
- Han er i siste stadium. - Hva?
- Han dør. - Kan du ikke gjøre noe?
- Dessverre ikke. - Nei! Han kan ikke dø.
- Honoraret er 50 franc. - Sjarlatan! Du vet ikke hva det er!
Du kan ikke gjøre dette mot meg. Ikke dø! Ikke ennå.
Fins det...
... noen annen måte å bevare duften på enn å destillere den?
Jean-Baptiste?
- Gjør det det, mester? - Ja, det tror jeg.
- Hva er det? - Den mystiske kunsten "enfleurage".
- Kan du lære meg det? - Nei, ikke engang jeg kan det.
- Kan jeg lære det i Grasse? - Vel...
Kan jeg det?
Hvor ellers?
En uke etter var Grenouille frisk, men for å kunne reise til Grasse -
- måtte han ha svennebrevet.
Baldini lovte å gi ham det hvis han fikk formelen til hundre parfymer.
Grenouille hadde ikke noe imot det. Han kunne gitt ham tusen.
Da Grenouille skulle dra, var Baldini fornøyd.
Han hadde fått belønningen for sitt årelange slit.
Han hadde ikke vært lykkeligere.
Han sovnet svært tilfreds, og våknet aldri igjen.
For hvert skritt som førte ham bort, ble Grenouille lykkeligere.
Luften ble klarere og renere, og endelig kunne han puste fritt.
Det var to veier til Grasse:
Enten snirkelveiene gjennom landsbyene, -
- eller tvers over fjellene og inn i Provence.
Valget var ganske enkelt.
Veien førte ham stadig høyere, stadig lenger fra menneskeheten.
Stadig lenger mot den magnetiske polen av den største ensomhet.
Grenouille kunne nesten ikke tro -
- at han hadde funnet et sted hvor lukt nesten var fraværende.
Rundt ham var det ikke annet enn duften av død stein.
Det var noe hellig ved dette stedet.
Han var ikke plaget av noe ytre og kunne nyte sin egen ensomhet.
Og han syntes det var godt.
Etter en tid glemte han nesten sine planer og besettelser.
Og det kunne han godt ha gjort.
Hallo?
Det var tusen dufter i klærne hans. Lukten av sand, stein, mose.
Selv lukten av pølsa han spiste for lenge siden. Bare én lukt manglet:
Hans egen.
For første gang innså Grenouille at han ikke hadde noen egen duft.
Han innså at han alltid hadde vært et null for andre.
Nå fryktet han sin egen glemsel. Det var som om han ikke eksisterte.
Ved morgengry neste dag hadde Grenouille lagt en ny plan.
Han måtte fortsette til Grasse.
Der skulle han ikke bare lære verden at han eksisterte, -
- men også at han var eksepsjonell.
Og nå virket det som om gudene endelig begynte å smile til ham.
Laura?
- Laura? - Jeg kommer, pappa.
- Jeg har ikke sett deg her før. - Det er den første sesongen min.
- Det er morsommere å plukke sammen. - De sier at du plukker alt du finner.
Idiot! Ikke klem inn blomstene som om du fyller en kylling!
Se på hvordan Grenouille gjør det. Se så dyktig han behandler dem.
Kunsten er å la blomstene dø sakte. Som om de dør i søvne.
Tenk på dem som en dame. Er du ikke enig, Druot?
Om du sier det, madame.
Du! Kontroller narsissene.
- De trenger mer tid. - Gjør som jeg sier!
- Hold opp! Jeg er ikke i humør. - Er du sikker?
Selvsagt.
Jeg sa... nei!
Som du vil!
Lucien?
- Sett opp stigen! - Gjør det selv!
Lucien?
Lucien!
Lucien?
Tuberoser til madame Arnulfi. Er hun her?
Hun er opptatt.
Så bortkastet å koke dem. Eller hva du nå gjør med dem.
- Hva gjør du med dem? - Varmer dem i dyrefett.
- Hvorfor det? - Fettet suger til seg duften.
- Og så? - Så blir det til en pomade.
Så filtrerer jeg den før...
- Før hva? - Før jeg tilsetter alkohol. Ikke rør!
- Hva er det inni der? - Bare blomster.
- Får jeg se? - Nei, ikke nå. Du må gå.
- La meg se. - Ikke rør!
- God morgen, madame. - God morgen.
- Hvorfor har du dekket til tanken? - Det er et eksperiment.
For å beskytte blomstene mot lyset så duften holder seg bedre.
Nå vel. Bli med meg. Jeg skal gjøre opp regningen.
For å bevare duften, sa du?
Dette lukter ikke mye.
Nei. Da var eksperimentet mislykket.
Du kan kaste bort din egen tid, men ikke vår.
Hvor mye må jeg betale for å være sammen med deg?
Kommer an på hva du vil.
- Hva er det? - Jeg lager en parfyme.
Legg deg ned, er du snill.
- Det føles fryktelig. - Bare dyrefett. Det suger opp duften.
Lage en parfyme, liksom! Du blir vel opphisset av det.
- Ikke sant? - Jeg liker jobben min.
Hold armen sånn.
- Du får ikke binde meg. - Strekk ut armen.
- Jeg har møtt mange rare menn... - Bare slapp av.
Herregud, hva er det?
- Til å skrape fettet med. - Er du gal?
Slapp av. Du ødelegger alt. Hvis du er redd, stinker du.
- Da er parfymen din ødelagt. - Jeg har fått nok.
Kom deg ut! Her! Ta pengene dine!
Smøre meg inn i gørr... Tror du at jeg er en juleskinke? Ut!
- Blås dem ut før rosene smelter. - Roser kan ikke smelte.
Jo, disse kan det.
Jeg vil utbringe en skål for marki de Montesquieu.
Må våre forretninger fortsette å blomstre.
Takk. Jeg vil be om æren av å gratulere din vakre datter.
Og gi henne et lite tegn på min beundring.
Det er nydelig.
- Jeg er overveldet, Deres Nåde. - Deres Nåde?
Jeg hadde håpet vi sto på mer vennskapelig fot nå.
- La oss leke gjemsel. - Ja! Men alle må være med.
La mennene ta kvinnene.
Vent, Albine!
Sett meg ned, er du snill.
Nå slipper du ikke unna.
Leken er slutt, alle sammen!
Laura! Nå går vi inn.
Laura?
Albine? Françoise?
- Har du sett tvillingene, Laura? - Nei, ikke siden leken begynte.
Albine? Françoise?
- Albine! Françoise! - Jacques? Gå den veien.
- Dere to blir med meg. - Deres Nåde?
Denne veien.
Albine! Françoise!
- Jeg har bedt ham om å gjøre dette! - Ikke hakk på gutten.
Jeg skal drepe den kloakkrotta! Grenouille! Hva driver du med?
Hvorfor er ikke rammene...?
- Ja, mester? - Kan du gjøre klar rammene?
Ja visst, mester.
Se!
Portforbud? Er du gal? Sjasmin kan bare plukkes før daggry.
Det kan bety slutten på handelen. Din og din og din!
Tenk om det er din datter neste gang.
Vi må ha portforbud, men vi må også ta mannen.
Da må vi forstå hvordan han tenker, hva han vil.
Det er vel opplagt? Bruk fantasien din!
Alle bortsett fra den prostituerte var jomfruer da de ble funnet.
- Hvordan vet du det? - De ble undersøkt. Alle var jomfruer.
Hva om det ikke er noen neste gang? Vi kan alle gå konkurs for ingenting.
Skal vi vente til han har drept seks, sju, åtte?
- Portforbud! Gå inn igjen! - Gå tilbake.
Mine herrer! Vi må bare innse at politiet ikke kommer noen vei.
Vi må be om hjelp fra Paris.
- De er ikke flinkere enn oss. - Arrester alle sigøynere!
Og alle menn uten familie!
Hør her! Vi må sette oss inn i tankene hans.
Alle ofrene var særdeles vakre.
Han vil ikke ha jomfrudommen deres. Det må være skjønnheten han vil ha.
Det er som om han vil samle noe. Han er en samler.
- En samler? Av hva? - Håret deres?
Ut!
Uansett hva det er...
Jeg tror ikke han slutter å drepe før samlingen er komplett.
Her! Neste!
Denne mannen er en demon. Et spøkelse som ikke kan tas.
Vi må be biskopen om å lyse ham i bann.
- Hva kan det føre til? - Har du ikke tro på kirken?
Dette handler ikke om tro. Det går en morder løs!
Og vi må ta ham ved å bruke hodet!
Før vi søker hjelp i kirken, blir det ikke slutt på drapene.
Vi erklærer hermed at denne morderen, denne demonen iblant oss, -
- skal lyses i bann!
Ikke bare har dette monsteret fratatt oss døtrene våre, -
- byens vakre blomster, -
- men ved sine handlinger har han brakt vår handel, vårt levebrød, -
- ja, hele vår eksistens til randen av evig mørke!
Derfor erklærer vi dette avskummet, dette avskyelige utskuddet, -
- denne onde djevelen, -
- bannlyst i vår kirke -
- og avvist fra sakramentene-
- som en Satans disippel! Morder!
En verkebyll, en vantro, -
- en nekrofil, diabolsk trollmann og en evig fordømt gudløs!
Gud, la lynet slå ned i ham, -
- og må djevelen lage suppe på beina hans! Amen!
Deres Høyhet! Det er et mirakel! Han er tatt!
Kjeltringen er tatt i Grenoble. Han har tilstått alt.
Han har tilstått alt!
Halleluja! Halleluja! Lovet være Herren!
Vi takker ham for at han hørte våre bønner og svarte på dem! Amen!
Bare les rapporten. Det kan ikke være samme mann.
- Han tilsto alt, også drapene her. - Ja, under tortur.
Se her. Han tilstår å ha kvalt ofrene, dratt av dem håret-
- og voldtatt dem. Jentene i Grasse ble slått ned.
Håret ble skåret av, og ikke én av dem ble voldtatt.
Antoine... Vi er glad for at det er over.
Bare gi slipp på det.
- Hva er det, pappa? - Vi skal hjem.
- Jeg morer meg. - Ikke motsi meg!
Slutt! Jeg skal...
Laura! Laura!
Unna vei! Laura!
- Laura! - Pappa!
Jeg er så lei for det.
Du må tro jeg er veldig dum, men prøv å forstå.
- Du er alt jeg har nå. - Du trenger ikke å forklare.
- Hvis noe skjer med deg... - Du må ikke bekymre deg.
Sov godt, vennen min.
Sov godt, pappa.
Laura!
Hva er det, pappa?
- Har du åpnet vinduet? - Nei. Hvordan det?
Send dette brevet til marki de Montesquieu straks.
Marie? Fort!
Kjør mot nord, mot fjellene.
- Har monsieur Richis dratt? - Ja.
- Hvilken vei? - Nordover.
- Sikkert at det ikke var sørover? - Jeg så det selv.
Hvorfor vil du vite det? Jeg sa nordover! Nordover!
Grenouille?
Grenouille!
Herregud!
- God dag. - Har dere andre gjester her?
- Nei, monsieur. - Da tar jeg alle rommene dine.
Med glede, monsieur.
Ved daggry vil vi fraktes med båt til Ile de Lérin.
- Det bor bare noen munker der. - Jeg vet det.
Ja vel, monsieur.
Vårt beste rom, mademoiselle. Med nydelig sjøutsikt.
Et øyeblikk.
Det er i orden. Har du et rom ved siden av dette?
- Ja, men utsikten er ikke like fin. - Jeg er ikke interessert i utsikten.
Hva er det som skjer, pappa? Du har ikke sagt et ord i hele dag.
- Hvorfor alt hemmelighetskremmeriet? - Jeg drømte at du var død.
Drept, som alle de andre jentene.
Og jeg er overbevist om at morderen fremdeles går løs.
Alle ofrene var unge og vakre, og hvem er vakrere enn deg, Laura?
Uansett hva planen hans er, er den ikke fullbyrdet uten deg.
Jeg godtok markiens frieri, og ber ham forberede bryllupet.
- I mellomtiden bor du i klosteret. - Og alt dette fordi du hadde en drøm?
- Jeg har bestemt meg. - Jeg elsker ham ikke.
- Vi har ikke noe valg. - Pappa!
Alt er ordnet, Laura.
Reis deg! Hendene i været!
Hvorfor drepte du datteren min?
Hvorfor?
Jeg trengte henne.
Hvorfor drepte du datteren min?
Jeg bare... trengte henne.
Nå vel. Men husk dette.
Jeg skal se på deg-
- når du ligger på korset og lemmene dine blir knust.
Når folk er lei av å høre skrikene og har gått hjem, -
- skal jeg klatre opp gjennom blodet ditt og sette meg ved siden av deg.
Jeg skal se deg dypt inn i øynene og dråpe for dråpe-
- skal jeg dryppe min forakt i dem som brennende syre-
- helt til du endelig...
... er død.
Se, der kommer han!
Fri fangen fra lenkene!
Det er nok.
Før ham til skafottet.
Hva er det?
Gloria patri et filio et spiritui sancto. Amen!
Kommer han? Hva er det?
Denne mannen er uskyldig.
- Umulig! - Han er uskyldig!
En engel.
Dette er ingen mann, det er en engel!
Grenouille!
Du kan ikke lure meg!
Tilgi meg...
Gutten min.
Folket i Grasse våknet til en fryktelig bakrus.
For mange var opplevelsen så grufull og uforenlig med deres moral -
- at de visket den ut av hukommelsen.
Bystyret kom sammen om ettermiddagen.
Etterforskningen av drapene ble omgående tatt opp igjen.
Neste dag pågrep de Dominique Druot, da det var hos ham -
- at klærne og håret til alle ofrene ble funnet.
Etter 14 timers tortur tilsto Druot.
Dermed var saken avsluttet.
Da var Grenouille allerede halvveis til Paris.
Han hadde nok parfyme til å trollbinde verden.
Han kunne gå til Versailles og få kongen til å tilbe ham.
Han kunne skrive et parfymert brev til paven og bli en ny Messias.
Han kunne gjøre alt det og mer til om han ville.
Han hadde en makt som var sterkere enn pengenes eller dødens makt.
Den uovervinnelige makten til å inngi menneskeheten kjærlighet.
Bare én ting kunne ikke parfymen gjøre.
Den kunne ikke gjøre ham til en som kunne elske og bli elsket.
Til helvete med det, tenkte han.
Til helvete med verden, med parfymen, med ham selv.
Den 25. juni 1766, omkring klokka elleve om kvelden, -
- ankom Grenouille byen ved Port d'Orléans.
Og som en søvngjenger ble han trukket tilbake til sitt fødested.
En engel!
Jeg elsker deg!
På kort tid hadde Jean-Baptiste Grenouille forsvunnet fra jorden.
Da de var ferdige, følte de en jomfruelig lykke.
For første gang trodde de at de hadde gjort noe av ren kjærlighet.
Kom hit! Se!
- En jakke. - Den kan du ta.